Det var 1947,
två år efter kriget, som jag började min resa
mot vad min far kallade "det nordliga Sodom",
New York.
Kalla mig Stingo,
vilketjag kallades på den tiden
om jag kallades något alls.
Jag hade sparat precis lagom mycket pengar för att skriva min roman,
förjag ville mer än något annat bli författare.
Men min själ var instängd,
obekant både med kärleken och döden.
Till och med då
var det svårt att hitta billiga lägenheter på Manhattan.
Alltså började min resa mot att bli upptäckt
på en så märklig plats som Brooklyn.
Jag vet.
Du tänker på den rosa färgen. Det gör alla.
Du förstår, min nu avlidne make Saul gjorde ett kap.
Många hundra liter färg från flottans överskottslager.
De har väl inte mycket användning för rosa på sina skepp.
Okej, jag tar den.
Yetta har förkunnat ankomsten i det Rosa palatsets etniska kungadöme
av en ung författare från Södern.
Dina grannar inbjuder dig att äta med oss
i Sophies rum rakt ovanför ditt.
Ikväll klockan åtta.
Boken är en välkomstgåva
från en av Brooklyns tidigaste barder till en av Brooklyns nyaste!
Sophie och Nathan
Gå inte! Gå inte!
- Jag sticker. Låt bli! - Nej!
Vi behöver varandra.
Lämna mig i fred, sa jag.
Låt mig vara. Hindra mig inte.
Nej, gå inte!
- Jag ljuger inte! - Du ljuger.
- Inte alls! - Du ljuger.
Gå inte, snälla! Gå inte från mig!
Vi behöver varandra, Nathan. Du vet det.
Vi behöver varandra.
- Skulle jag behöva dig? - Ja...
Hör på mig!
Jag behöver dig som jag behöver en obotlig sjukdom!
Jag behöver dig som jag behöver mjältbrand, hör du det?
Eller trikinförgiftning.
Jag behöver dig som jag behöver gallsten, pellagra, hjärninflammation.
Brights sjukdom, hör du det!
Hjärncancer!
Jag behöver dig som jag behöver döden.
Hör du det? Döden.
Nej, Nathan.
Åk tillbaka till Krakow.
Tillbaka till Krakow!
God kväll.
Var det trevligt?
Jag menar, gillade du vår föreställning?
Njuter du av att tjuvlyssna?
Ni... Dörren var öppen. Jag undrade vad som stod på.
Dörren var öppen? Du undrade vad som stod på?
Dra på trissor, är det inte vårt nya litterära stjärnskott från Södern?
Synd att jag inte kan stanna för lite spirituella samtal.
Det hade varit trevligt att småprata med dig.
Vi kunde ha pratat om sport.
Sporter från Södern som
att lyncha niggrer, eller "svartingar" som ni visst kallar dem där nere.
Hej då, slavdrivare. Vi ses i ett annat liv.
Mår du bra?
Ja.
Jag beklagar det här.
Han är inte sådan
i vanliga fall.
Be inte om ursäkt.
Jag bor här nere, om det är något du behöver...
Tack.
Det var vänligt av dig.
- Hur som helst, jag finns här. - Jag klarar mig.
Jag kallas Stingo.
Förlåt oss, är du snäll.
Sextio cent. Så fort han får ihop 50 cent. Sextio...
Ja?
Vi hade ju bjudit dig till middag.
Så snällt av dig.
Jo, jag sitter ofta uppe på nätterna med skrivmaskinen.
Men om det stör er, kan jag...
Nej då!
När jag var liten flicka
brukade jag somna till ljudet av min fars skrivmaskin.
Ljudet får mig att känna mig...
Vad heter det nu igen?
Trygg. Trygg.
Var din far författare?
Nej, min far var...
Min far var juridikprofessor.
Han skrev artiklar
som varnade polackerna för hotet från nazisterna,
och försökte hjälpa förföljda judar.
Så knattret från en skrivmaskin påminner mig om min far
och hans godhet.
Vill du inte komma in?
Kanske en annan gång.
Så om du ursäktar mig.
- God natt. - Ja.
Stinko, var det?
- Stingo. - Visst ja, Stingo!
Jag har aldrig hört det namnet.
- Det finns inget "k" i det. - Jag förstår.
Bara ett "g".
Det är fint!
Det låter vänligt och glatt.
Jag gillar det.
Nathan!
Nathan.
Åh Gud!
Förstår du inte, Sophie? Vi är döende.
Upp och hoppa, vännen min. Rör på benen vetja.
Frukosten står på spisen, låt dig väl smaka.
Vi spänner för fyrspannet och tar en sväng,
och har en skön picknick på en grön äng.
- God morgon, Stingo. - God morgon.
Vi vill bli dina vänner
och ta med dig ut denna härliga dag.
Vi vill att du kommer upp och äter frukost med oss.
- Och sen... - Ja.
- Coney Island. - Coney Island! Ja!
Förlåt för igår kväll.
Visst.
Jag vet vad du tänker. "Vilket märkligt par!"
På söndagar brukar vi klä oss lite annorlunda och gå ut.
- Okej. - Okej?
Jag visste att du skulle förstå!
Du vet, alla klär sig likadant.
Titta på de patetiska stackarna där ute.
Titta bara. Robotar.
Alla går nedför gatan och ser likadana ut i likadana trista kläder.
Ni är urtråkiga!
God morgon!
Hon, däremot. Titta. En gudagåva!
Får jag en kyss.
En kyss. Snälla.
Okej, en kyss. Det är allt du förtjänar.
- En till. Jag vill ha en till. - Nej.
- Jag måste ha en till. - Nathan...
Jag kan inte hålla händerna borta från dig.
Det är... Nej, Nathan Landau!
Vad säger du om det, Stingo?
Här är jag, en trevlig judisk kille,
snart 30 år.
Jag blir vansinnigt kär i en polsk shiksa.
Vad är det? Vad är en "shiksa"?
En shiksa är en goy-flicka. En icke-judisk kvinna.
Hon är...
Jag förstår. Jag bara antog att hon var...
- Att hon var judinna? - Ja.
Judinna?
Nej, nej, nej. Vår Sophie är katolik.
Tja, visst, men jag är inte katolik längre.
Nåja, född katolik.
När jag först träffade henne
var hon bara skinn och ben och mycket sjuk.
Och det var två och ett halvt år
efter att ryssarna befriade lägret där hon satt.
Ja, jag såg ut som en sån där man skrämmer fåglar med.
Vad heter det? Fågelskrämma.
Jag hade "skärbjugg".
Nej, nej! Hon menar skörbjugg.
Och tyfus och bleksot och scharlakansfeber.
Rena undret att hon kom levande från lägret.
Just det.
Jag trodde att jag hade leukemi.
Jag trodde att jag var döende.
Men det var Nathan som såg att det bara var bleksot.
- Är du läkare? - Nej.
Det är min brors verksamhetsfält.
- Men jag är biolog. - Ja!
- Jag har examen från Harvard. - Harvard.
Och han...
Han har masterexamen i utvecklings- och cellbiologi.
- Jag forskar. - Han jobbar hos Pfizer.
Det är ett stort läkemedelsföretag här i Brooklyn.
Jag tog med henne till en vän till min bror,
en läkare som undervisar vid Columbia Presbytarian.
Ja.
Han bekräftade min diagnos.
Så vi gav den här lilla sötnosen
stora doser järnsulfat,
och hon blommade upp som en ros.
En ros.
En vacker jävla ros.
Du är något alldeles extra.
Tack för att du fick mig att blomma ut som en ros.
Inte "blomma ut", "blomma upp".
Hon är duktig. Dags att bli perfekt.
"Blomma ut". Än sen? Vilket löjligt språk!
Det finns för många ord!
Ordet för "hastighet", okej, det finns "snabb, kvick, hastig",
och alla betyder samma sak.
- Rask, flink. - Skyndsam.
- Strid. - Livlig.
- Snar. - Accelererad.
Vingfotad.
Nej, nej! Sluta!
Det är löjligt!
På franska är det så enkelt. Man säger vite.
På polska, szybko, och på ryska, bystro.
Det är bara engelska som är så komplicerat!
Hur många språk talar du?
Min far var språkvetare, så jag menar, jag...
Han lärde mig tyska, franska, ryska, ungerska,
de slaviska språken.
Och vilket språk rådbråkar jag nu?
Engelska!
Din far måste ha varit en mycket intressant människa.
Ja, min far var
en civiliserad människa.
Är det rätt ord? "Civiliserad"?
- Mycket bra ord. - Säkert?
Min far var en civiliserad människa i en ociviliserad tid.
De civiliserade var de första som dog.
Spelar du piano?
Nej. Jag spelade tidigare, men...
Jag spelar inte längre.
Inte längre.
Min mor var en duktig pianist.
Nathan överraskade mig med pianot på min födelsedag!
Jag älskar det stycket.
När jag var en liten flicka,
brukade jag ligga i sängen
och höra min mor spela piano på bottenvåningen,
och ljudet av min fars skrivmaskin.
Inget barn har nog haft mer underbara föräldrar.
Eller ett härligare liv.
Swanee, visst kan du den sången?
Jamma, Stingo!
Jösses!
Plötsligt skakade jag i hela kroppen.
Jag mindes Nathans röst från kvällen innan.
"Förstår du inte, Sophie? Vi är döende."
Jag ville helst av allt fly,
packa mina väskor och sticka.
Men det gjorde jag inte.
Jag stannade i Yetta Zimmermans hus,
och hjälpte på så sätt till att uppfylla Sophies profetia om oss tre.
Vi blev väldigt goda vänner.
Här är ett exempel på hur känslomättad engelska kan vara.
Sophie älskade att berätta om hur Nathan räddade hennes liv.
Deras möte var ett mirakel för henne.
"Jag kunde inte vänta på döden,
"men på mig väntade han.
"I vagnen färdades endast vi och odödligheten jag vann."
Rim, bara rim.
Som om språket inte var svårt nog ändå
med vardagsspråk, utan han måste lära oss rim!
...hur skönt språket kan vara när det skrivs av konstnärssjälar.
Jag ser fram emot att träffa er nästa vecka, och kom ihåg
att inte låta er nedslås.
Ni ska se.
En morgon vaknar ni och har drömt på engelska.
Ursäkta. Vem har skrivit dikten, sa han?
Dickens.
Emily Dickens.
Tack.
Jag vill bara kunna få ett jobb...
Mår ni bra, miss Zawistowska?
Ja.
Tack, jag mår bra.
Jag är bara lite trött.
Jag har märkt att ni har sett, tja, lite skör ut på sistone.
- Ursäkta om jag är för personlig. - Nej! Nej, jag...
Kan ni hjälpa mig på med den?
Tack.
Tack för er...
omtanke.
Adjö.
Ursäkta, kan ni säga mig var...
Var hittar jag förteckning över verk av
den...
amerikanska 1800-talspoeten
Emily Dickens, tack?
I registerrummet till vänster.
Men ni kommer inte att finna det namnet.
Inte finna det namnet?
Varför skulle jag inte finna det?
Charles Dickens var en engelsk författare.
Det finns ingen amerikansk poet med namnet Dickens.
Ursäkta, jag är säker, amerikansk poet.
- Emily Dickens. - Hör på!
- D-I... - Jag har ju sagt det!
Det finns ingen sådan person.
- Hur tydlig måste jag vara? - Nej...
- Hör ni vad jag säger? - Okej.
Såja, såja.
Ligg stilla, bara.
Låt doktorn ta hand om allt.
Du är så vacker.
Jo! Hur blev du så vacker?
Jag tror att jag ska dö.
Nej, nej, nej.
Din puls...
Din puls är stadig och fin.
Du kommer att leva till 100.
Varför är jag så trött?
Doktorn säger att du måste få lite färg på din vackra bleka hy.
Jag ska ta med dig till min bror.
Han är den bäste läkaren som finns.
- Nej, men du... - Trodde du att jag var doktor?
Nej, jag är biolog.
Har du ätit ordentligt?
Ja! Jo då! Jag är...
Jag är i USA i sex månader och...
Jag äter bättre nu än i mitt liv.
Du kanske har järnbrist och inte hunnit få i dig nog.
Jag går nu, men får jag komma tillbaka senare?
Svara inte. Jag kommer tillbaka.
Okej?
Ja, okej.
Hur länge har du varit där?
Tillräckligt för att börja med middagen.
Du ser mycket piggare ut.
Vad har du gjort här inne?
Det ser så fint ut.
Vi ska äta kalvlever
i veneziansk stil, och en speciell vinägrettsås
som är full av järn,
och purjolök som är järnrik.
Det är också bra för stämbanden.
Visste du att Nero åt purjolök varje dag för att få djupare röst?
Nej, det visste jag inte.
Så att han kunde gnola medan han sprättade upp Seneca.
- Låt mig hjälpa till. - Nej! Du ska vara stilla.
Vill madame provsmaka vinet?
"Château Margaux Grand Cru."
Jösses!
Ett särskilt vin för en särskild dag.
Du vet, när man...
När man har levt rättfärdigt,
som ett helgon, och sedan dör,
så är det säkert det här man får dricka i paradiset.
Ja.
Thomas Wolfe.
Look Homeward, Angel.
Tänk!
Hur låter Wolfe på polska?
En sten, ett löv, en ofunnen dörr.
En sten.
Ett löv.
- Dörren. - Dörren.
- Alla glömda ansikten. - Glömda ansikten.
Tänk! Det är premiär för mig.
Att höra Thomas Wolfe läsas på polska.
Ja, premiär för mig också, att höra Wolfe läsas på engelska.
Om den stackars fan hade hört dig läsa det här högt på polska,
- hade han skrivit på polska. - Nej, jag tror inte det.
Jojomän!
Var du...
Var du i ett koncentrationsläger?
Ja, jag kan inte...
- Jag kan inte prata om det. - Förlåt mig.
Jag har en förmåga att sticka näsan i andras angelägenheter.
Jag...
vill så gärna lära känna dig,
vara nära dig.
Emily, Emily Dickinson?
Heter hon så?
Åh nej!
"Tillhör Nathan Landau."
- Är det du? - Ja.
- Är det din bok? - Nej, det är din.
Tack!
Tack.
"Bädda rymlig denna säng.
"Med vördnad, bädda den.
"Vila i den tills domen kommer,
"ypperlig och skön.
"Må madrassen ligga rätt.
"Må kudden vara rund.
"Må ej ljudet av soluppgången gul,
"störa denna stund."
Nathan, min nye och käre vän,
presenterade mig för vad som verkade vara svaret på min ständiga pilskhet.
Innan jag gick i analys var jag helt frigid.
Kan du tänka dig?
Nu kan jag bara tänka på att knulla. Wilhelm Reich har gjort mig till nymfoman.
Jag har fått sex på hjärnan!
Hennes namn finns ännu kvar på min tunga.
Leslie Lapidus.
Dörren är öppen, kom in!
Hallå!
Du är jättefin.
- Tack. - Ingen orsak.
- Vad vill du ha att dricka? - Jag tar en...
Jag vet inte, få se.
- Jag tar nog en... - Jösses!
Fan!
Så skönt att knulla!
Vänta! Låt det ringa!
Hej, mamma.
Bara bra. Jag sa ju det skulle gå bra.
Ja, massor.
Jag ska se till att vattna blommorna
och mata hunden. Tja, mamma...
Ja, pappa. Din lilla prinsessa ska vara snäll.
Okej. Hej då!
De åker bort över helgen och husan är sjuk.
Så de oroar sig över hur jag ska klara mig ensam över helgen.
Fast kylen är fullproppad med mat, alla dörrar går att låsa
och Gud vet allt.
Då insåg jag att Leslie och jag skulle få husera ensamma där.
Min bägare flödade över.
Den blev till en strid ström som rann över finmattan,
ut genom dörren och längs Pierrepont Street,
längs alla dunkelt upplysta köttsliga gränder i Brooklyn.
Leslie.
En helg ensam med Leslie.
Har du läst D.H. Lawrence, Lady Chatterleys älskare?
Nej.
Han har svaren. Han vet så mycket om att knulla.
Han säger...
Han säger att när man knullar, vänder man sig till de mörka gudarna.
Stingo, jag menar det.
Att knulla är att vända sig till de mörka gudarna.
Vi vänder oss till de mörka gudarna!
Får jag fråga vad du menar egentligen?
Du förstår inte.
Jag kan inte gå hela vägen.
Jag har bara hunnit hit i min analys.
Innan jag nådde hit, kunde jag aldrig ha sagt de där orden.
De där anglo-saxiska fula orden som alla borde kunna säga.
Nu kan jag säga dem högt och tydligt.
Leslie Lapidus kunde säga "knulla", men hon kunde inte göra det.
Nathan!
Jag är så glad att du...
Ja, bara gamle Stingo.
- Stingo? - Ja?
Vill du komma upp och ta en soffösare med mig?
Visst.
Du vet, när Nathan blir absorberad,
glömmer han tid och rum.
Stingo, du ser...
Du är jättefin. Du har din "cocksucker".
Min seersucker.
Visst ja, seersucker.
Jag trivs så bra här.
Jag är glad att du inte kunde sova.
Har du gjort illa munnen? Du pratar konstigt.
Jag bet mig i tungan.
- Ska jag hämta något? - Nej, gör inte det.
Bäst att bara låta det vara.
Vänta lite...
Har du flyttat om möblerna?
Ja, gillar du det? Jag gör det när jag inte kan sova.
Det är bra att sysselsätta sig, för då behöver man inte...
Man behöver inte tänka på någonting.
Det måste jag pröva.
Nej.
Stingo.
Du behöver inte flytta om möbler.
Du kommer att flytta berg.
- Just nu kan jag inte ens flytta tungan. - Du kanske har flyttat den för mycket.
Varför är inte alla kvinnor som du?
Tacka gudarna för att de inte är det. Titta här.
Jag ser många, många kvinnor i ditt liv.
Många vackra kvinnor som avgudar dig och vill älska dig.
Ibland tror jag att jag alltid kommer att förbli ensam.
Stingo, jag är orättvis mot dig.
Jag tänker: "Äsch, Stingo är en ung, begåvad amerikan." Du vet.
"Han har inga riktiga problem, men..."
Du vet inte om jag är verkligt begåvad. Du har aldrig läst något jag skrivit.
Jag frågar dig inte om det, vad det handlar om,
för jag vet att en författare helst håller tyst om det.
Den handlar om en pojke.
En tolvårig pojke.
- Och... - Är den självbiografisk?
Till en viss del, kanske.
Den utspelas under ett år då modern dör.
- Jag visste inte att din mor var död. - När jag var tolv år.
- Älskade du henne mycket? - Inte tillräckligt.
Vad menar du med "inte tillräckligt"? Vad menar du?
Jag menar "inte tillräckligt".
Det är det hemska med
att överleva dem vi älskar. Jag menar, man känner...
Man känner skuld.
- Din far? - Min far, min mor, min man.
Har du varit gift?
Ja, jag var gift.
När jag var mycket ung, med en lärjunge till min far.
En assistent vid universitetet.
Din fars antinazistiska skrifter orsakade honom väl problem.
Hans skrifter.
Tja, en dag var jag på högmässa
och jag har en...
Jag hade en föraning.
Jag kände oro och jag...
Jag sprang ut ur kyrkan och bort till universitetet,
och jag såg att porten var stängd.
Det var massor av tyskar där.
Jag såg lärarna. De lastades upp på en lastbil.
En bit av presenningen rörde sig.
Jag såg min fars och min mans ansikten.
Och...
Jag tittade.
Men tysken drog tillbaka presenningen, och jag såg dem aldrig mer.
De togs till Sachsenhausen.
Det är ett tyskt arbetsläger, men de sköt dem nästa dag.
Vi fick höra det.
- Din mor? - Min mor...
Min mor fick...
tuberkulos och...
Hon blev mycket sjuk.
Hon började tyna bort, och jag var maktlös.
Men jag tänkte att om jag kunde skaffa mięso...
Om jag kunde skaffa kött åt min mor, skulle hon bli starkare.
Så jag gav mig ut på landet,
där bönderna sålde skinka.
Jag köpte skinka med svartabörspengar och tog med tillbaka.
Men det var förbjudet för allt kött gick till tyskarna.
Om man åkte fast...
Så jag gömde skinkan under kjolen på tåget.
Jag låtsades vara gravid.
Jag var så rädd!
Jag skakade.
Det var en tysk
som satt framför mig på tåget, och han såg mig...
Jag satt där, och han kom fram och tog skinkan under kjolen.
Så jag skickades till Auschwitz.
Skickades du dit för att du stal en skinka?
Nej. Jag skickades till Auschwitz för att de såg att jag var rädd.
Ja.
- Du vet vad det betyder? - Ja.
Försökte du begå självmord i Auschwitz?
Nej, det var efter det.
Efter det var jag i...
- Efter befrielsen. - Efter att du blev räddad?
Ja, räddad.
Jag var räddad. Jag var i Sverige. Jag var i ett flyktingläger.
Det var bra. De försökte hjälpa oss.
De försökte...
De försökte, men...
Jag visste att...
Kristus hade vänt bort sitt ansikte från mig.
Att bara en Jesus som inte längre brydde sig om mig
kunde döda dem jag älskade
men låta mig leva med min skam.
Gud. Jag gick till den där kyrkan.
Jag tog ett glas, böjde knä
och skar upp handleden.
Men jag dog inte, förstås.
Givetvis inte.
Det finns så många saker du inte förstår.
Det finns så många saker jag inte
kan berätta för dig.
Jag vill att du litar på mig.
Bara lita på mig.
Oj! Det är Nathan!
Nathan!
- Sophie! - Astrid!
Jag jobbar kväll på Brooklyn Hospital den här veckan.
Patienten är en gammal tant som är elakare än min mor,
om det är möjligt.
God natt, Astrid. Sov gott.
Det var Astrid.
Jag lämnar dörren öppen. Om han kommer, hör vi honom.
Vill du ha ett glas till?
- Flaskan är tom. - Nå...
Jag vet var Nathan har en flaska till.
Var försiktig, det är mörkt här inne.
Jösses.
Du känner dig nog lugnare om vi ringer honom på labbet.
Det går inte.
Han tycker inte om att jag ringer dit. På arbetet, du vet.
Hur som helst
ringde jag för en timme sedan.
Det var ingen som svarade.
Växeln är säkert stängd.
Ja, det stämmer säkert. Jag är säker på...
Du vet, ibland när han inte kan sova
går han ut och vandrar runt i hela staden.
Han går till alla möjliga platser.
Jag vet inte vart han går, men en gång kom han tillbaka
med ett blått öga och svullen käke.
Jag trodde att den var bruten.
Han kan ha skadat sig.
Jag vet inte var han är, men jag tycker att vi ska ringa polisen genast.
Nej, jag tycker att vi väntar i två timmar.
Vi väntar tills växeln öppnar där borta.
Vi ringer honom då.
Han jobbar sent. Han blev nog trött och somnade.
Ja. Han sover nog där.
- Säkert. - Du har säkert rätt.
Titta här. The Nazi Primer.
Han måste ha allt som skrevs om nazisterna de där åren.
Ja, han är besatt av nazister som undgår rättvisan.
Började det efter att han träffade dig, tror du?
Jag vet att jag inte borde berätta för honom om den där platsen,
men vad kunde jag göra?
- Det är mitt fel att han... - Jag förstår.
Han är ju jude.
Ja, han är jude, men tror du inte att även jag är arg?
Att de där männen, de där hemska nazisterna lever, och min far...
Att en god människa som försökte hjälpa judar blev dödad.
Tror du inte att jag är arg?
Men du förstår inte Nathan.
Du vet inte.
Vad han kan ta sig för. Jag tror...
- Ibland tror jag... - Vad tror du?
- Vad tror du, polacktjejen? - Nathan!
- Är allt bra? - Jadå. Och ni två?
Jag var så rädd, förstår du. Jag var dum.
Jag var så rädd. Jag trodde att något hade hänt dig.
Jag ville inte ringa ifall du hade somnat.
Vi är nära ett genombrott. Ett genombrott.
- Verkligen? - Det är stort.
Så underbart, Nathan.
Ja, underbart.
Men du var här...
med Sophie.
Ja, Stingo, förstår du, han...
Han kom hem från sin träff.
Jag hörde dörren och trodde det var du, så jag sprang ut, men...
Så jag bjöd honom att komma upp och ta en drink.
För jag var orolig och han var så snäll.
Han höll mig sällskap.
Så nu har du sett mitt allra heligaste.
Nu känner du till alla Nathans mörka hemligheter.
Knappast.
De utplånar sex miljoner judar,
och världen låter dem komma undan.
Ska vi ställa till en lynchning, sydstatspojke?
Där har du säkert mycket att lära mig.
Jag säger god natt nu.
Vänta, Stingo.
Stingo är vår bäste vän. Varför gör du så?
Han är vår bäste vän. Vi borde tacka honom.
Nathan, hör på mig.
Jag var rädd, jag vet inte vad jag hade tagit mig till om han inte hade varit här.
Det är sant.
Förlåt mig, gamle kompis.
- Min älskade Sophie har förstås rätt. - Ja.
- Jag är på helspänn av arbetet. - Jag vet.
- Vi är nära ett genombrott. - Jag vet, älskling.
Jag är bara en galen forskare, vi är alla knäppgökar.
Kom igen...
Då går jag.
- Tack. - Okej.
- Tack för att du tog hand om Sophie. - Ingen orsak.
Åh, Nathan!
Förlåt.
Älskling, jag är hemma.
- Okej! - Gick det bra?
Ja.
- Säkert? - Ja.
Fångar ni inte saker i Södern?
- Hur går det? - Bra. Bara bra.
Tänk fort!
Jösses!
Du kommer in och förstör allting.
Hos Yetta hittar man alltid det bästa Brooklyn har att erbjuda!
Fan.
Sophie borde ta en tupplur efter arbetet.
Hon har svårt att sova. Ända sedan kriget.
- Hur går det? - Bara bra. Tack.
Får jag ta en titt?
- Nej, nej! - Snälla!
Jag ska inte störa eller kommentera. Inte ens...
Jag har inte visat det för någon. Ingen har sett det.
Ja, men jag är inte ingen, utan en vän. Har ni inga sådana i Södern?
"Vän", en person knuten till en annan genom aktning eller tillgivenhet.
- Hör på. - En som erbjuder sin hjälp.
- En gynnare, en understödjare. - Jag lovade mig själv när jag började,
att inte visa det för någon förrän det är färdigskrivet.
Först då visar jag det för någon.
Tja...
Okej. Du menar att du är skräckslagen över att någon inte ska tycka om det.
Skräckslagen, alltså slagen av skräck. Skräck, en överväldigande känsla av rädsla.
- Okej! - Som får offret att skita på sig.
Okej då, okej då.
- Då får du en grov uppfattning. - Jösses!
- Och arket i skrivmaskinen? - Nej, det är...
Nathan! Sluta!
Okej.
Stingo! Vad är det värsta som kan hända?
- Att jag märker att du inte kan skriva! Hej då! - Fan också!
- Kom tillbaka! - Nu är det utom ditt räckhåll, kompis!
Okej då!
Vänta, Stingo!
Nathan har beordrat mig att ta med dig på bio.
Han utsåg mig till din väktare medan han läser det.
Så att du inte gör dig själv illa.
- Nu har Nathan säkert läst färdigt. - Ja.
- Kom så ser vi efter. - Jag tror jag väntar i mitt rum.
Nej, kom nu!
Om han har något att säga, kommer han ner själv.
Var inte dum.
Bravo.
På denna bro,
där så många stora amerikanska författare har stått och sökt efter ord
för att ge Amerika dess röst,
blickande mot det land som gav oss Whitman,
som från dess östra kant drömde sitt lands framtid och gav ord åt det,
på detta brospann
som Thomas Wolfe och Hart Crane skrev om,
välkomnar vi Stingo till detta panteon för gudarna
vars ord är allt vi känner till om dödlighet.
För Stingo!
Hur kunde jag annat än bli hjälplöst tagen
av en så generös själ och berikande mentor?
Nathan var totalt förtrollande.
Sophie!
Vi gjorde det!
- Stingo! - Nathan!
- Vi gjorde det! - Vadå? Vad har ni gjort?
Nathan!
Minns du när jag kom hem och sa
att vi var nära ett genombrott?
- Ja. - Idag kom genombrottet.
Vadå? Vadå?
Jag kan inte säga det nu. Ikväll berättar jag.
- Vad gör några timmar för skillnad? - Nej, inte nu!
Snälla!
- Snart vet hela världen. - Jösses.
Ett av tidernas största medicinska framsteg.
Jag kan inte berätta.
Kom igen.
Jag pratar om Stockholm. Nästa år, vi tre tillsammans.
- Jag pratar om Nobelpriset, för fan! - Jösses!
Beklagar, grabben, jag hinner dit före dig!
Vänta! Jag har något för firandet!
Åh nej! Vad är det?
- Till dig. - Jösses.
- De där hör till. - Jösses, Nathan.
- Vilken vacker klänning! - Tycker du om den?
Prova den.
Sätt på dig den. Kom igen, byt om. Prova den!
- Nathan! - Kom igen! Kom igen, kom igen.
- Får jag gå... - In i buskarna!
Kom igen. Prova den. Jag vill se den på dig.
- Det tänker jag inte. - Jag vill.
Jag vill bara se den på dig!
Okej, håll upp den.
- Den saknar överdel. - Det är du som är toppen.
Nathan, så vacker den är!
Jag måste tillbaka till labbet.
Stanna och ät lunch med oss.
- Ikväll firar vi. - Titta på all mat.
Jag vet. Jag kan inte. Jag måste tillbaka till jobbet.
Ikväll firar vi.
Se till att Sophie kommer hem ordentligt.
Jag vill se er i nya kläderna ikväll.
Vilka fina skor!
Ikväll. Ikväll ska jag titta.
Min älskling, jag är så stolt över dig.
Ikväll.
Det var du som gav mig idén att köpa det.
Det är likt mitt.
Visst är det ett fint ur?
Dr Katz, min chef, du vet hans fru...
Hennes familj är juvelerare, så han körde mig dig
för att få det graverat.
- Man öppnar det ovanpå, som mitt. - Vadå? Jag vill inte ha...
- Nu kom dina fingeravtryck på det. - Mitt är utan gravering.
- Men tror du att han gillar det? - Absolut.
Ja, han kommer nog att bli jätteglad.
Det kostade en hel del, mer än jag har råd med.
Men vem bryr sig?
Idag känns pengar oviktiga.
Hämta champagnen! Fort.
Lyset... Hämta den!
- Jag har den! - Champagnen är längst bort!
Jag kom inte ihåg Nathans märke när jag skulle handla.
Jaså? Vilken sort?
Expediten sa något om rosé.
Han sa att det är väldigt gott.
- Överraskning! - Överraskning!
Är det här märket du gillar? Jag mindes inte riktigt.
Stingo köpte champagne.
Jaha.
Så snällt.
Så vacker du är.
- Tycker du om den? - Den passar dig verkligen.
Trohet skulle passa dig ännu bättre.
Vad?
Har jag inte sagt, att det enda jag absolut kräver av dig,
det är trohet.
Och har jag inte sagt att om du någonsin är med den där Katz igen
utanför arbetet,
om du är på tre meters avstånd från den där tölpen, den där bedragaren,
- så får du stryk? - Ja, men...
Och idag på eftermiddagen,
- körde han hem dig i sin bil? - Ja, men...
Du var med honom hela jävla eftermiddagen, eller hur?
Eller knullade du med honom hela eftermiddagen?
- Nathan... - Provade du klänningen inför honom?
Så han kunde ta den av dig i ett billigt hotellrum?
Såg han till att din ryggrad var rak och fin
när han låg med dig?
Han är nog en bra älskare med sin kiropraktorskuk...
- Vänta! Nathan! - Du kan berätta.
Hur vet du att han körde henne hem? Vad har du gjort?
- Har du skuggat henne? - Stingo...
Ta reda på varför Katz körde henne hem.
Då kommer du att känna dig dum. Ta reda på det.
Snälla, låt bli!
Vårt lilla författaress från Södern försvarar en liten polsk hora.
Synd att vårt firande inte blir så festligt som jag hade tänkt.
- Gå, Stingo... - Jag lämnar dig inte ensam med honom.
- Du förstår inte, du gör det bara värre.
Nej! Han får inte hålla på så!
Du förstår honom inte.
Nu slutar vi med de här dumheterna!
Ja, häll upp. Nu ska vi fira.
Vi är här för att fira dig.
Men vad gör vi här? Vad är det vi firar?
- Du har rätt. Förlåt mig. - Det är okej.
Jag vet inte vad som tog åt mig.
Skål för min bäste vän
- och min fina tjej. - Såja.
Titta vad jag har köpt åt dig.
Det var inslaget, men...
Det är vackert. Verkligen fint.
- Tycker du om det? - Tycker om? Jag älskar det.
Det är likadant som Stingos.
Verkligen?
Ja.
- Det är graverat. - Så vackert. Vackert.
Nu skålar vi för
mitt totala avståndstagande från er två löss.
Avståndstagande från dig,
kiropraktorhoran från Kings County,
och dig, dårfinken från Dixie.
Mig lurar du inte, unge Stingo.
Sedan du vänligen lät mig läsa ditt stora sydstatsopus,
din mångordiga självömkan
för förlusten av din mor.
Sluta, Nathan.
Men se det från den ljusa sidan.
Du kanske håller på att upptäcka en helt ny konstform,
skämtserier från sydstaterna.
- Och nu, min kära, min kära. - Stingo...
Jag vill ställa en fråga till dig som har funnits i mitt bakhuvud så länge.
Något som du kanske kan förklara för mig.
Skälet till att du är här.
Vänta...
Du går längs gatorna, dränkt i hetsande parfym,
givande dig hän åt lusta
med inte en, utan två.
Räkna dem, mitt herrskap.
Två kiropraktorer.
Bäst att smida medan järnet är varmt,
banalt uttryckt,
medan i Auschwitz
söker miljoner dödas andar fortfarande ett svar.
Nej.
Berätta.
Berätta, Sophie.
Just den antisemitism
som gjort Polen känt i hela världen,
vägledde denna antisemitism ditt öde,
hjälpte dig och skyddade dig, så att säga,
så att du blev en av det fåtal människor som klarade sig
medan miljoner dog?
Berätta. Berätta varför.
Förklara, tack!
Berätta varför, turnummer 11379.
Berätta varför du finns här i de levandes land.
Vilka lysande knep och finter föddes i ditt vackra huvud,
som lät dig andas den klara polska luften
medan massorna i Auschwitz sakta kvävdes av gas?
- Nej! - Förklara!
- Sluta! - Förklara!
- Låt bli henne! - Ur vägen!
Ur vägen...
Kom inte hit mer!
Försvinn!
När jag åkte bort var de här.
När jag kom tillbaka var rummen tomma. Ingen Nathan, ingen Sophie.
Det sista någon såg
var att han satte henne i en taxi och sprang åt andra hållet.
Jag blev verkligen sårad.
- Är det dr Blackstock? - Ja.
Jag är en vän till Sophie Zawistowska. Hon kanske har nämnt mig, Stingo.
Författaren! Sophie är så stolt över er.
- Hör på. Jag försöker hitta henne. - Men bor ni inte i samma hus?
- Hon flyttade igår kväll. - Flyttade?
När hon ringde imorse mådde hon inte bra.
Jag var orolig för henne. Hon är en sådan rar flicka.
Vet ni var jag kan få tag i henne?
Kanske hos pojkvännen?
- Det är visst slut. - Hon kanske åkte hem till en vän.
Jag känner inte hennes vänner.
Det var en polsk flicka som arbetade för en professor vid Brooklyn College.
Nu minns jag. Hon heter Sonja Wajinska.
Arbetar en kvinna vid namn Sonja Wajinska här?
Nej, tyvärr inte. Hon flyttade tillbaka till Polen för ett halvår sedan.
Men ni kan få hennes adress.
Tack.
Ni råkar inte känna hennes väninna Sophie Zawistowska?
Jo.
Hon hälsade på Sonja här en gång men kom aldrig tillbaka.
Jag kände igen henne från min tid vid Krakows universitet.
Hon är dotter till professor Bieganski.
Var ni hans elev?
Jag hörde honom föreläsa en gång. Det räckte.
Han var visst väldigt kritisk mot nazismen.
Han älskade nazisterna.
Förmodligen för att de hatade judar lika mycket som han.
Nazisterna dödade honom.
De kom en dag och förde bort alla akademiker.
De frågade inte efter deras politiska övertygelse.
Ni har nog tagit fel på person.
Jag ska visa er.
Bieganski.
Se själv, Bieganski,
juridikprofessor vid Krakows universitet
mellan 1919 och 1939,
känd för sina antisemitiska skrifter.
En stor förespråkare för införandet av ghettobänkar,
som gjorde det olagligt för judiska studenter att sitta vid samma bänk som polska.
Så.
Astrid, din mamma är i telefon.
Jag sade åt Yetta attjag skulle flytta.
Några veckor tidigare hade jag fått ett brev från min far.
Han hade ärvt en liten farm,
och eftersom han visste attjag började bli pank
föreslog han attjag skulle komma hem och leva på den.
Jag stod inte ut längre i Brooklyn.
Kom ner, din mor väntar.
Lugn, jag kommer.
Hallå!
Sophie, du är tillbaka!
Ja. Hej, Yetta.
Jag tänkte hämta resten av mina saker.
- Har du hört från Nathan? - Nej, inte ett ord.
Han skickade en flyttfirma imorse för att hämta hans saker.
Okej.
Stingo?
Ja.
Jag är ledsen för igår kväll, det vet du.
Du ska veta att Nathan inte menade vad han sa om din bok.
Det vet du, va?
Jag vet att han älskade det du skrev.
Det spelar ingen roll längre.
Men vi är väl fortfarande vänner?
Jag ska flytta hem.
Där kan jag skriva i lugn och ro.
Vi har drivit bort dig.
Det har inget med er att göra.
Jag pratade med dr Blackstock idag.
Letade du efter mig där?
Jag borde ha lämnat en lapp, men jag tänkte inte på det. Förlåt mig.
Jag beklagar att du oroade dig för min skull.
Han trodde att din väninna Sonja kanske visste var du var.
Sonja? Sonja Wajinska? Men hon har återvänt till Polen.
Jag vet.
Jag åkte bort till Brooklyn College.
Hon arbetade för en språkprofessor där.
Ja.
Du träffade honom visst en gång.
Han kände din far.
Ja, min far.
Han hörde honom föreläsa en gång
vid Krakows universitet, där din far visst undervisade.
I så fall berättade han om min far.
Sophie, varför ljög du för mig?
Vet du varför jag ljög? Jag var så rädd.
Jag var rädd att bli lämnad ensam!
Så...
Farväl, min vän.
Sophie, jag vill förstå.
Jag vill gärna veta sanningen.
Sanningen...
gör det inte lättare för dig att förstå.
Du tror att om du får veta sanningen om mig,
så förstår du mig och förlåter mig alla...
Alla lögner.
Jag lovar att aldrig lämna dig.
Lova aldrig det.
Ingen borde någonsin lova det.
Sanningen...
Jag vet inte ens vad som är sanning.
Efter alla mina lögner.
Min far.
Hur kan jag förklara hur mycketjag älskade min far?
Min far trodde att fysisk fullkomlighet var möjlig.
Varje kväll berjag Gud förlåta mig
för attjag alltid gjorde min far besviken.
Och jag ber till Gud
att Han ska göra mig värdig en så stor och god människa.
Jag var en vuxen kvinna.
Jag var fullvuxen.
Jag var en gift kvinna
närjag insåg attjag hatade min far bortom alla ord.
Det var vintern 1938.
Min farjobbade i flera veckor på sitt tal med titeln
"Polens judeproblem".
Jag brukade skriva ut hans tal
utan att höra orden och tänka på deras betydelse.
Men den här gången upprepades ett ord många gånger,
som jag aldrig hade hört förut.
Lösningen på Polens judeproblem,
var enligt honom die vernichtung.
Utplåning.
Jag hade inte tänkt gå till ghettot den dagen,
men något drog mig dit.
Jag stod där, jag vet inte hur länge,
och betraktade dessa människor som min far hade dömt till döden.
För alla dessa män, kvinnor och barn: die vernichtung.
Utplåning.
Jag mindes plötsligt att min far väntade på talet,
och skyndade mig hem för att skriva färdigt.
Men i brådskan att hinna färdigt
gjorde jag så många skrivfel.
Jag sprang med talet till universitetet,
och min far hann inte läsa talet i förväg.
Han steg upp inför alla människor och läste talet.
Han läste fel och blev allt argare.
Efteråt kom han fram till mig.
Jag var med min man, förstås.
Inför honom och alla kolleger sade han!
"Zosia, du har sågspån i huvudet."
Sågspån.
Jag hade inte mod att säga: "Ja, men judarna då?"
Det judiska folket...
Efter det litade han inte på mig. Det gjorde inte min man heller.
Senare, i Warszawa,
hade jag en älskare
som var väldigt god mot mig.
Du måste hjälpa oss, Sophie.
Sluta plåga henne.
Jozef bodde med sin halvsyster Wanda.
Hon var ledare i motståndsrörelsen.
Sophie!
Vad är det där?
Ett foto på barn som inte klarade "germaniseringsprogrammet".
"Lebensborn-programmet."
Det var barn
som togs från sina polska föräldrar
och som först troddes
vara av arisk ras.
De skulle föras till Tyskland
och uppfostras som tyskar.
Men till slut ansåg man
att de var rasmässigt olämpliga.
Olämpliga!
Därför skulle de
utplånas.
Vi begär bara att du översätter några stulna Gestapodokument.
Jag kan inte.
Jag kan inte utsätta mina barn för fara.
Dina barn kan stå näst i tur.
Nej, nej. Jag vill inte bli inblandad.
Två veckor senare dödades Jozef av Gestapo.
Han fick halsen avskuren.
De hade mod.
De hade verkligen mod.
Inte långt därefter blevjag arresterad.
Mina barn skickades till Auschwitz tillsammans med mig.
När tåget anlände till Auschwitz
gjorde tyskarna urval
vilka som skulle få leva och vilka som skulle dö.
Jan, min lille pojke...
Jan, min lille pojke, skickades till Kinderlager,
vilket var barnlägret.
Min lilla flicka, Eva, skickades till Krematorium 2.
Hon förintades.
Tack vare min perfekta tyska och mina sekreterarkunskaper,
som min far hade lärt mig så väl,
fickjag arbeta
för reichsführer Rudolf Hoess, kommendanten för Auschwitz-Birkenau.
Dagen jag fördes dit, måste jag gå förbi Block 25.
Där fanns fångarna som skulle utplånas.
De tvingades att stå, ibland i flera dagar.
De var nakna och saknade vatten.
De sträckte ut händerna genom gallren och skrek och bönföll.
Den här kvinnan ska bli
kommendant Hoess sekreterare.
Ta henne en våning ner. Se till att hon duschar ordentligt.
Ge mig dina kläder.
Här är duschen.
Du måste använda tvål med desinfektionsmedel.
Den svider och luktar illa.
Men du måste använda den, för hon har bra luktsinne.
Skorna!
Ställ skorna här.
Snälla, ta dem inte. Jag fick dem av min far.
Hur i all världen fick du ha dem kvar i lägret?
Jag gömde dem. Snälla...
Om hon ser dem, tar hon bort dem.
Jag ska rengöra dem. Snälla, de är allt jag har.
Nåja.
Tack.
Var inte rädd.
De sa att du kunde hjälpa oss.
Vill du hjälpa motståndsrörelsen?
Vad kan jag göra?
Emmi Hoess har en radio. Hennes rum är rakt under faderns kontor
där du kommer att arbeta. Om du kan få tag i radion,
så ta med den hit. Jag kan smuggla ut den.
Visst, jag kan ge dig radion,
du smugglar ut den, och jag blir skjuten för stöld.
Därför måste du vinna Hoess förtroende.
Hur då?
Han är man och du är kvinna...
Självklart!
Skallig, utmärglad och stinkande av desinfektionsmedel.
Så imponerande!
Du har fel. Du ser tysk ut.
Du talar kultiverad tyska. Du kommer att jobba ensam med honom,
och han är en olycklig man.
- I så fall måste du göra något för mig. - Vad?
Finna min son.
Han heter Jan. Han är i barnlägret.
Vad vill du veta?
Om... Om han...
- Om han lever? - Ja.
Jag förstår.
Hoess kanske kan få ut honom därifrån.
Jag har bakat Himmlers favorittårta.
Det här är den nya
sekreteraren från lägret.
Ta med henne till kontoret.
Himmler kan inte stanna till middagen.
Tror du att det är med avsikt?
Varför med avsikt?
Du sa att rymningarna och förseningarna med bygget irriterar honom.
Tyst!
Tänk att den idioten till vakt tog med den nya flickan rakt in i köket
utan att desinficera henne. Rakt in i köket!
- Tänk på barnen... - Barnen är kärnfriska.
För att de får bra med mat.
Vad händer om vi måste flytta?
Då får de göra uppoffringar som alla tyska barn.
Du ser frisk ut.
Jag har knappt smakat sprit
sedan jag åkte härifrån.
Kan du tänka dig?
Min far frågade vad för slags läkarverksamhet
jag utför här.
Vad kan jag säga honom?
Jag är Guds ställföreträdare.
Jag avgör vilka som ska leva och vilka som ska dö.
Det är väl Gud som bestämmer det?
Du är för ung för att minnas hur Tyskland behandlades efter förra kriget.
Vi har inte råd att vara eftergivna om vi ska överleva.
Det pågår en epidemi i barnlägret.
Vad vi än gör, dör de som flugor.
Du får inte vara så känslig.
...och slutligen ett karaktärsdrag
gemensamt för alla sydliga raser,
en brist på intelligens...
Talar jag för fort?
Nej, kommendant.
Ursäkta mig.
Förlåt att jag stör,
men jag tänkte att om du kunde åka till Berlin
och förklara för Himmler hur orättvis hans order är,
kanske han ändrar sig.
Det går inte att överklaga. Vi ska förflyttas, punkt, slut.
Mina tabletter, fort!
- Ska jag kalla på läkaren? - Var tyst.
Det går över.
Det är bättre nu.
Ergotamin är rena undermedlet.
Det gläder mig, kommendant.
Sätt dig.
Hur kom du hit?
Inte många fångar har tur nog att få ett sådant arbete.
Jag tror
att det var ödet.
Ödet förde mig till er,
för jag visste att bara ni skulle förstå.
Förstå vad?
Att ett misstag har begåtts.
Får jag visa en sak?
Det är ett av de tidigaste polska dokumenten
som förespråkar en "slutgiltig lösning" på judeproblemet.
Jag hjälpte min far att skriva ut det.
Då kanske ni förstår det orätta i att jag fängslats.
Så du hävdar att du är oskyldig?
Jag erkänner mig skyldig till det ringa brott
som gjorde att jag sändes hit.
Jag ber bara att detta ringa brott jämförs med mina meriter,
inte bara som polsk sympatisör med nationalsocialismen
utan som aktiv kämpe i det heliga kriget mot judarna.
Skriften i er hand bevisar sanningen i det jag säger, kommendant.
Jag bönfaller er. Ni har makt att visa förbarmande och ge mig friheten.
Jag ber...
Du glömmer att du är polska och därmed fiende till Tredje riket,
och det kommer du alltid att vara
oavsett om du är oskyldig till ett brott.
Du har flörtat skamlöst med mig.
Det är svårt att tro att du är polska
med din perfekta tyska och ditt utseende,
din lena hud och din ansiktsform.
Så typiskt arisk.
Du är en ovanligt attraktiv kvinna.
Det är något särskilt med vissa ariska kvinnor,
deras renhet och strålande skönhet,
deras lena hy
och blonda hår,
som får mig
att avguda sådan skönhet.
vänta.
Ursäkta, kommendant, en fråga från fru Hoess.
Barnet har just blivit bra från influensa, och frun undrar
om ni anser det lämpligt att Iphigenie går på matiné,
eller om hon ska fråga dr Schmidt?
Om fru Hoess tycker att hon är frisk nog att gå på matiné,
så förväntar jag mig att hon är det!
Jag skulle riskera mycket för ett förhållande med dig.
Om vi inte skulle förflyttas, skulle jag ta den risken.
Men jag måste resa. Och du måste gå.
Jag skickar dig tillbaka till Block 3. Du återvänder dit imorgon.
Kommendant, jag vet att jag inte kan begära något för egen del
och att ni måste följa reglerna.
Men jag ber er om en sak innan ni skickar mig tillbaka.
Jag har en ung son i lägret. Han heter Jan.
Jan Zawistowski. Han är tio år gammal.
Jag är orolig för hans hälsa.
Jag ber er att finna något sätt att frige honom.
Han är så bräcklig och så ung.
Jag ber.
Om jag alls har gjort ett gott intryck hos er
ber jag er att göra detta för mig,
inte att frige mig, bara min lille pojke. Jag ber.
Tror du att jag tänker överträda reglerna
bara för att jag visade lite känslor? Det är motbjudande.
Det finns ett lagligt sätt! Lebensborn-programmet!
Han är en perfekt kandidat.
Ni kan skicka min son från lägret till Lebensborn-programmet.
Skicka honom till Tyskland så att han växer upp som en god tysk.
Han är blond och ser tysk ut,
och han talar tyska lika bra som jag.
Förstår ni inte att min lille Jan
är perfekt för Lebensborn?
Jag ska låta föra hit din son imorgon.
Du får träffa honom, och sedan ska jag se till
att han skickas från lägret.
Du får inte vara här.
Ursäkta, fröken, jag skulle bara...
Du tänkte stjäla radion. Du skulle just ta upp den.
Jag ska tala om för min far.
Han kommer att straffa dig.
Jag tänkte bara titta på den. Jag svär.
Jag har gått förbi utanför så ofta. Jag har aldrig sett en radio
som är så liten och behändig.
Jag kunde inte tro att den fungerade. Jag bara...
Du ljuger! Du tänkte stjäla den.
Jag ser det i ditt ansikte.
Du måste tro mig. Jag skulle aldrig stjäla din radio.
Jo, det skulle du. Den kostade 70 mark.
Du tänkte lyssna på musik i källaren. Du är en smutsig polska!
Mor säger att polacker är värre tjuvar än zigenare,
och smutsigare också.
Du stinker!
Vakna.
Du svimmade.
Andas djupt, den kalla luften piggar upp dig.
Luta huvudet bakåt så att blodet rinner tillbaka.
Enligt samaritkursen är det bra med en klapp.
Sitt upp och luta dig mot sängen.
Du är mycket vacker, det ska erkännas.
Min mor säger att du måste vara svenska.
Säg, vad har du för märke på klänningen?
Mitt emblem för att jag vann simmästerskapet.
Jag blev klassmästare. Jag var bara åtta år.
Var då, Emmi?
I Dachau. Dachau är mycket trevligare än Auschwitz.
Vi hade en härlig uppvärmd bassäng, bara för officersbarnen.
Jag ska visa dig mitt fotoalbum.
Det här är jag när jag var liten.
Det här är när jag får medaljen.
Det här är bassängen i Dachau.
Det här är jag och mamma.
Det här är också jag,
och pappa.
Jag håller på och klär av mig.
Vi kanske kan gå och simma imorgon.
Jätteroligt, pappa.
- God natt, Emmi. - God natt, pappa.
Jag misslyckades med radion, som jag hade misslyckats så många gånger i livet.
Men den natten upprepade jag för mig själv!
"Jag har räddat min son. Jag har räddat min son.
"Imorgon får jag träffa honom!
"Och jag får säga farväl till honom.
"Och han är räddad."
Gode Gud, så lycklig jag var den natten!
Vilket hopp!
Men Hoess höll inte sitt ord.
Jag fick aldrig veta vad som hände med min lille pojke.
Så det var därför jag inte
ville leva längre.
Tills Nathan kom
och jag kunde leva för honom.
Lev för mig, Sophie.
Lev för mig.
Gode Gud! Vad har vi gjort med dig?
Morris, kom hit!
Stingo!
Nathan, sätt ner fåtöljen! Det här är...
- Sätt ner fåtöljen! - Sätt ner fåtöljen!
Stingo!
Jaså, telefon.
Det är dr Landau, Nathans bror.
Tack.
- Hallå? - Hej, det här är Larry, Nathans bror.
Ja, Larry!
Nathan har berättat mycket om dig. Jag vet att ni är goda vänner.
Han har berättat mycket om dig också.
Jag undrar om vi möjligen kan träffas.
Visst. Säg bara tid och plats.
Min bror tycker mycket om dig.
Jag har aldrig träffat en mer lysande person än Nathan.
- Vilken kunskapsbredd. - Det stämmer.
Han tror att du kommer att bli en stor författare,
vilket han även drömde om att bli.
Varsågod och sitt.
Han verkar ha fallenhet för vad han än väljer.
Han har sagt till dig och Sophie att han är forskningsbiolog.
Vid Pfizer.
Det här med att han är biolog är ett påhitt av min bror.
Han har ingen examen av något slag. Allt det är egen konstruktion.
Sanningen är att han är sinnessjuk.
Jösses.
Det är ett tillstånd där det går
veckor, månader eller till och med år utan yttringar och så pang.
Visst har han jobb vid Pfizer, i biblioteket.
Ett okvalificerat jobb som jag ordnade,
där han kan läsa mycket utan att störa någon,
och ibland gör han lite forskningsarbete
för en riktig biolog som jobbar där.
Nathan skulle nog inte förlåta mig om han visste att jag berättar det här.
Jag fick svära att aldrig berätta för Sophie. Hon vet inget.
Det grymma skämtet är att han föddes som underbarn.
Han utmärkte sig i allting.
Nathans lärare spekulerade om vad han skulle åstadkomma.
Han var det slags barn
som alla vill ta åt sig äran för.
När han var tio år
sa läkarna att detta underbarn var paranoid och schizofren.
Därefter var alla skolor han gick på
påkostade mentalinrättningar.
Vad kan jag göra?
Om han låter bli droger, har han kanske en chans.
Droger? Vad går han på?
Bensedrin, kokain.
- Visste du inte det? - Nej, det gjorde jag inte.
Jag vill inte be dig att spionera på honom,
men om du kunde hålla lite koll på honom
och ringa till mig ibland,
så att jag vet hur det går för honom.
Jag beklagar att jag måste involvera dig så här.
Du förstår nog inte.
Jag älskar dem båda två.
De är mina vänner.
God morgon, mr Stingo.
Vi var rädda att något hemskt hade drabbat dig
på väg tillbaka till den skära plantagen.
Miss Sophie ville att jag skulle sätta igång en skallgång.
- Miss Sophie, ni är verkligen hänförande. - Tack så mycket.
Så hur står det till ikväll?
Kom, älskling.
Det var Nathans idé att överraska dig med en sydstatskväll.
Din bok har verkligen gett mig smak på Södern.
Berätta för honom om resan.
Ja, miss Sophie och jag har diskuterat möjligheten
att göra en tur genom ditt älskade Dixie i oktober.
- Och jag har tänkt... - Ja.
- Om det går bra för miss Sophie... - Visst.
Jag tänkte att vi kunde göra det till en bröllopsresa
och ha dig med, inte bara som vår bäste vän
utan som min best man.
Jag har äran
att be om din hand i äktenskap.
Att älska och ära
från denna dag,
tills döden skiljer oss åt.
Med denna ring,
trolovar jag mig med dig.
Det är visst traditionellt att brudgummen ger en gåva till sin best man.
Jag sa till Nathan att du skulle
lägga undan boken ett tag och tjäna pengar,
och det gjorde honom mycket ledsen.
Nathan, jag kan inte ta emot det här.
Stingo, avvisa inte gåvan.
Slösa inte bort din talang.
Jag vet inte hur jag ska kunna tacka dig.
Vill den blivande mrs Landau ge mig äran av en dans?
Visst är det fantastiskt med Nathan?
Vad menar du?
Vet du inte?
Det ska vara hemligt.
Han anförtrodde mig att han och hans team
har upptäckt ett botemedel mot polio
här i huset.
Om bara min Saul hade fått uppleva den här dagen.
- Bilen är klar, mrs Zimmerman. - Jag kommer.
Vad sa Nathan när han träffade dig?
Jag har inte träffat honom.
Han och Sophie åkte härifrån för några timmar sedan.
Han sa något om att söka upp dig
och göra upp med dig en gång för alla.
- Vänta, vadå? - Du missade dem visst.
Sophie sa åt honom att han bara inbillade sig.
Hon försökte lugna honom som hon alltid gör när han blir så där.
Gud vet vad han inbillar sig den här gången.
Jag sa ju åt dig att vara uppmärksam.
Lyssna på Morris nästa gång.
Jösses, jag är som en hundfångare här.
- Vet du var han är nu? - Nej.
- Hallå. - Gud förbanne dig.
Nathan?
- Mår du bra? - Ja då.
- Vad har hänt med armen? - Han höll på att bryta av den.
Jag blev rädd och sprang.
Han har en pistol. Jag tror att han tänker använda den.
Jag borde inte ha lämnat honom där.
Vi borde gå och...
- Nathan? - Stingo.
Nu ska du höra på mig.
- Är det Nathan? Nathan? - Herregud!
Nathan! Förlåter du mig, älskling?
- Släpp telefonen, din hora! - Du vet att jag älskar dig.
Jag vill aldrig tala med dig igen!
Nathan, vi älskar dig så mycket.
Vi vill inte göra något som skadar dig.
Berätta för oss var du är.
Vare du förbannad för att du förrådde mig bakom min rygg.
Du, som jag litade på som min bäste vän någonsin,
med ditt sketna leende dag efter dag.
Du som var så len i munnen
när du gav mig en del av ditt manus att läsa.
"Men oj, Nathan, Tack så mycket."
När du bara en kvart tidigare
hade tumlat om i sängen med kvinnan som skulle bli min fru.
Min fru! Min fru!
Jag säger "skulle", dåtid,
för aldrig i helvete attjag gifter mig med en svekfull polska
som lägger upp sig för en sketen sydstatare och är otrogen mot mig.
Nathan, vi kommer och hämtar dig. Var är du?
Hämta mig? Gör inte det. Stanna där ni är. Jag kommer och fixar er.
Båda två.
Gode Gud, Nathan!
Gå ingenstans.
Vet ni vad jag tänker göra med er två svekfulla, avskyvärda svin?
Hör på!
Nu kommerjag och fixar er.
Gode Gud!
Jag har ringt hans brors kontor.
Larry är i Toronto, men de ska försöka nå honom.
Jag borde ha stannat där.
Jag kanske kunde ha hjälpt honom.
Han har aldrig varit så här sjuk förut.
Han kunde nog ha dödat oss.
Han kunde ha dödat oss båda två.
Jag struntar i om jag dör.
Jag är rädd att han kommer att dö utan mig.
Tack.
Stingo?
Vart är vi på väg?
Jag vill visa dig Washingtons sevärdheter.
Vita huset.
Vi kanske får se Harry Truman.
Ja.
Jag menar,
vart är vi på väg?
Vart är vi på väg egentligen?
Jag tänkte ta dig med till farmen jag berättade om, i South Virginia.
När vi har kommit i ordning där
kan vi åka över till Richmond,
skaffa en bra grammofon och kanske några skivor.
Vad menar du med "komma i ordning"?
Tja, jag älskar dig mycket, Sophie.
Och jag vill gifta mig med dig.
Jag vill att du bor med mig på farmen.
När jag skriver mina böcker, vill jag att du hjälper mig
och bildar familj med mig,
för jag älskar dig väldigt, väldigt mycket.
Är det för mycket att hoppas
att du kan älska mig också?
Hör på, Stingo, jag är över 30 år gammal.
Vad kan du göra med en gammal polsk kvinna som jag?
Jag skulle reda mig.
"Gammal kvinna."
Prata inte så där.
Du kommer alltid att vara
min ögonsten.
Tja, okej. Visst kan vi åka ner dit.
Vi kan bo där ett tag och sedan...
Vi gifter oss inte, för det kan vi besluta om sedan.
Sophie, om vi ska bo tillsammans där ute på landet,
måste vi vara gifta.
Jösses, Sophie, folk är kristna där nere.
Tja, jag vet inte, jag menar,
gifta oss snart. Jag har älskat dig länge.
Jag vet att du håller av mig.
Ge oss tid. Ge oss lite tid.
Det blir bra.
Det är inte bara åldersskillnaden
mellan oss, Stingo.
Du borde ha en annan mor till dina barn.
Bara du.
Det vore inte rätt mot dina barn att ha mig som mor.
Sophie, inga barn kunde vara mer lyckligt lottade.
Jag ska berätta en sak för dig.
Jag ska berätta en sak som jag aldrig har berättat för någon.
Aldrig någonsin, men jag behöver en drink först. Vill du ge mig en?
Dagen vi kom fram
till Auschwitz var det vår,
och vi kom dit på kvällen.
Det var en varm, vacker kväll.
Mamma, du gör mig illa!
Du är så vacker.
Jag vill ligga med dig.
Är du polack?
Du!
Är du också en smutsig kommunist?
Jag är polska!
Jag föddes i Krakow! Jag är inte judinna! Inte mina barn heller!
De är inte judar. De är rasrena.
Jag är kristen.
Jag är from katolik.
Så du är inte kommunist?
Du är troende?
Ja. Jag tror på Kristus.
Så du tror på Kristus, frälsaren?
Ja!
Sa han inte!
"Låt barnen
"komma till mig"?
Du får behålla ett av dina barn.
Ursäkta?
Du får behålla ett av dina barn.
Det andra mister du.
Vad menar ni, måste jag välja?
Du är polska och inte judinna.
Det ger dig ett privilegium, ett val.
Jag kan inte välja! Jag kan inte välja!
- Var tyst. - Jag kan inte välja!
Välj! Annars skickar vi båda två dit bort!
Gör ditt val!
Tvinga mig inte att välja! Jag kan inte!
Då skickar vi båda två dit bort.
Tyst! Sluta!
Jag sa åt dig att välja! Gör ditt val!
Tvinga mig inte att välja! Jag kan inte!
- Då skickar vi dit båda två! - Jag kan inte välja!
Ta båda barnen!
Skynda på!
Ta min lilla flicka!
Ta min flicka!
Ta min lilla flicka!
Alltså...
Vi åker till farmen imorgon.
Men snälla Stingo,
prata inte om giftermål
och barn.
Det räcker att
vi åker ner dit...
och lever...
ett tag.
Jag var 22 år och oskuld,
och äntligen höll jag mina drömmars gudinna i mina armar.
Min lust var omättlig.
Sophies lust var en flykt in i kroppslig glömska,
bort från hennes minnen och hennes sorg.
Ännu mer, förstårjag nu,
var det ett desperat försök att hålla döden på avstånd.
"Min käre Stingo.
"Du är en så härlig älskare. Jag måste ge mig av.
"Förlåt mig för attjag inte säger farväl, men jag måste gå tillbaka till Nathan.
"Tro mig, du kommer att finna en underbar kvinna
"som gör dig lycklig där på farmen.
"Men närjag vaknade, mådde jag så dåligt
"och var så orolig för Nathan.
"Jag menar, jag var full av skuldkänslor och tankar på döden.
"Blodet var som is i mina ådror.
"Så jag måste vara med Nathan igen, oavsett vad som händer.
"Jag kanske aldrig träffar dig igen,
"men att känna dig har betytt så mycket för mig.
"Du är en underbar älskare, Stingo.
"Sophie."
Landau. L-A-N-D-A-U.
Han jobbade i ett läkemedelslaboratorium.
Det var väl så han kom över cyaniden.
De hittade den bredvid sängen.
- Vilket laboratorium? - Jag vet inte riktigt.
Tillhör Nathan Landau
VALDA DIKTER av Emily Dickinson
"Bädda rymlig denna säng.
"Med vördnad, bädda den.
"Vila i den
"tills domen kommer,
"ypperlig och skön.
"Må madrassen ligga rätt.
"Må kudden vara rund.
"Må ej ljudet av soluppgången gul,
"störa denna stund."
Så slutade min upptäcktsresa, på en så främmande plats, i Brooklyn.
Jag släppte vreden och sorgen jag kände för Sophie och Nathan
och för de många andra som dock bara var ett fåtal
avjordens slaktade, förrådda och pinade barn.
Närjag äntligen kunde se igen,
såg jag det tidiga dagsljuset återspeglas i den dunkla floden.
Det var inte domens dag.
Bara en morgon.
En morgon, ypperlig och skön.
Swedish